-
2021-10-23 08:42:27+00:00
Він не цитує для мене поетів,
розкладає пазли на столі,
Він один, і більше не треба,
не такий, як усі.
Не такий, бо мій.
-
2021-10-11 20:43:28+00:00
Він
Він, як якір.
Характерно важкий,
та без нього несе в круговерть.
Гострий погляд, цілунок терпкий.
І пахне він залізом, бо вже бачив смерть.
Прихистком я стала йому,
від усього ганебного світу.
Заради мене він розпочне війну,
задля пролісків моїх цвіту.
Хай крізь пальці тікають роки,
і ростуть чужі діти, як дріжджі.
Я нестиму крізь довгі віки
його дотики щирі та ніжні.
-
2021-10-08 19:42:27+00:00
Кожен з нас стикався з таким страхом.
Щойно лиш, наче вчора, я з диким вереском і клятою істерикою відмовлялась іди в садок. Хапала маму за рукав і кричала: «Скажи їм, що я не спатиму, я не спатиму!»
І , лиш кліпнувши очима, опинилась тут.
Книги, папери, документи, старі батькові гантелі, білі простирадла і ти.
У моєму гаманці купка пластикових карт. У мене є гаманець, дідько!
Під моїм ліжком три пари взуття з височезними підборами. Не скажу, що вмію на них ходити, але це ж треба так.
У моїх очах погляди тисяч людей, які коли-небудь траплялись на шляху.
У один переломний момент кожен з нас цілком розуміє, що він у цьому світі один. Що все лише у твоїх руках.
(А я хотіла би бути в його.)
Тож я йду швидко та люто, незважаючи ні на що.
Крізь суспільство і стреси, що накопичуються в мішках під очима, але стають міццю мого ментального здоров‘я та стабільного світогляду.
(с) chalenkoov